Det er 1941, en måned før Pearl Harbor.
En novemberkveld dukket en britisk ubåt opp utenfor Libya-
- bak de tyske linjene.
- Når lyset så langt? - Jada.
Der har vi dem.
- Hva sier de? - De er klare.
Gi beskjed om at vi kommer inn.
De var britiske kommandosoldater-
- og hensikten med dette angrepet var å drepe en viss mann.
Dekk meg!
- Det er ingen vits. Fortsett! - Grip tak i armen min.
Drepte vi ham?
Mener du alvor, engelskmann?
Jeg har ordre fra general Auchinleck til alle stabssjefer-
- i Midt Østen-styrkene.
"Det er fare for at troppene snart ser på Rommel som en trollmann."
"De snakker altfor mye om ham."
"Han er intet overmenneske, men meget energisk og dyktig."
"Selv om han var et overmenneske ville det være ytterst uheldig-"
"-hvis våre soldater trodde at han besitter overnaturlige krefter."
"Jeg skulle ønske at dere på alle måter-"
"-vil bryte troen på at Rommel er mer enn en vanlig general."
"Utfør umiddelbart denne ordren-"
"-og understrek for kommandørene at det er av stor mental betydning."
"C.J. General Auchinleck, øverste kommandør Midt Østen."
Dette er Nord Afrikas ørken i juni 1942-
- og dette er britiske soldater som er fanget av Afrikakorpset.
Løp!
Opp med deg!
Bort til de andre fangene.
Hvem er øverste kommandant her?
- Jeg tror det er meg. - Bli med meg.
Oberst, jeg vil du skal gi batteriet beskjed om å holde opp å skyte.
- Si at de dreper sine egne. - Det kan jeg ikke gjøre.
Det er en ordre.
Jeg er krigsfange, major. Du kan ikke gi meg slike ordrer.
Jeg vil ikke diskutere med deg. Gjør det, ellers tvinger vi deg.
- Vil du gjøre det eller ikke? - Major!
Hva gjelder det?
- Feltmarskalken sa du har rett. - Feltmarskalken?
Så dette var altså Rommel. Erwin Johannes Eugen Rommel.
Øverste kommandør i fiendens hær-
- og den mest hyllede tyske soldat siden Første verdenskrig.
Han var allerede en legende i ørkenen-
- og en rev som jaget sine jegere frem og tilbake i Nord Afrika-
- like ofte som de jaget ham.
Og knepene hans hadde t.o.m. fått britene til å grøsse.
Til tross for dette var han likevel min fiende.
Ikke bare fiende av mitt land og hæren jeg tjenestegjorde i-
- men av alt liv.
Ikke bare av demokratiet, men av selve sivilisasjonen.
Mitt navn er Desmond Young.
Da jeg ble tatt til fange var jeg oberstløytnant i Indiahæren.
Dette var første og siste gang jeg så den hardføre yrkessoldaten-
- hvis respekt for krigens regler hadde vært så heldige for meg.
To år og fire måneder senere-
- mens de allierte ennå kjempet i Europa, var Erwin Rommel død.
Iflg. nazistene døde han av skader han hadde fått på ærens felt-
- men nazistene var løgnhalser, og mange tvilte på dette.
Det florerte allerede rykter langs frontene.
Da krigen var over og jeg hadde lagt militærlivet bak meg-
- bestemte jeg meg for å finne ut hva som egentlige hadde skjedd.
Hva lå bak hans død, og på hvilken ærens felt døde han?
I et enkelt hjem i landsbyen Herligen i Tyskland-
- snakket jeg ofte og lenge med Rommels sønn og enke.
Jeg undersøkte brevene hans, rapporter og andre dokumenter.
I Tyskland traff jeg soldater som hadde tjenestegjort med ham-
- og i England soldater som hadde kjempet mot ham.
Og i begge land forsket jeg i de offisielle arkivene.
Disse faktet la grunnlaget for sannheten om Erwin Rommel.
Begynnelsen på slutten for denna soldaten-
- kom 21:30 den 23 oktober 1942-
- da en 10 km bred front med allierte kanoner ved El Alamein...
Rommel var faktisk ikke i Afrika da slaget ble innledet.
Han led av kronisk difteri og var blitt avløst en måned tidligere-
- for å bli fløyet til sykehus i Tyskland.
Men da telefonen ringte-
- og den velkjente stemmen fra Berlin nok en gang kalte ham-
- satte han seg sporenstreks på et fly tilbake til ørkenen.
Takk. Du er fortsatt en dandy, ser jeg.
- Velkommen tilbake, sir. - Skal vi ta en titt på kartene?
- Hvordan har du hatt det, Bayerlein? - Det har vel vært bra.
- Hvordan ser det ut i dag? - De har for mye av alt.
Jeg vet ikke hvordan vi skal greie oss. Vi har for lite brensel.
- Er det på vei? - Nei.
Jeg har hørt med Roma tre ganger. De vil ikke gi oss noe brennstoff.
Schultz. Aldinger.
- Er tanksene kommet? - Nei, ingen siden i august.
- Kanoner, da? Og intet brennstoff? - Ikke en dråpe.
- Dette er helt ferske posisjoner. - Ta frem en krakk.
- Det er verst her. 15. er ille ute. - Hva er dette?
- De kom inn herfra. - Hvor langt vekk er panseret?
Hvor er kartene mine?
Sett inn 21. og 18. her i retning nord. Flytt 90. forover her.
Sender Montgomery inn infanteriet først igjen og deretter panseret?
Vi sender inn våre tanks først og slår hull i infanteriet deres.
Da kan vi overraske panseret hans med infanteriet vårt som støtte.
Det er forsøket verd.
Du skal vel ikke ut nå?
- Burde du ikke hvile litt først? - Etter å ha hvilt tre uker?
Kjør til 21.
Men nå var det en rev til i ørkenen. Kanskje enda listigere.
Og selv om slaget ble ganske forvirrende de neste dagene-
- ble forvirringen stadig mer mer til Montgomerys fordel.
- Har dere funnet feltmarskalken? - Nei, sir. Han er ved fronten igjen.
Jeg vet ikke hva mennene synes, men jeg foretrekker en feigere sjef.
Feig nok til å komme til hovedkvarter iblant. Finn ham.
På slagets tiende dag kunne selv ikke Rommel tvile på utfallet.
Man kan ikke bare fortsette til siste mann er død.
- Det er tappert, men idiotisk. - Von Thoma vil retirere.
- Noe fra Müller? - Ikke noe svar ennå, sir.
Hvor kommer du fra? Goslar? Der har jeg vært stasjonert.
- Vi sto på ski der. Er du flink? - For to år siden...
- Forstod de at jeg vil ha svar nå? - Ja, sir.
- Har du forsøkt med Berlin? - Han kjenner til hele situasjonen.
Hva du enn mener om Berlin, synes de vi bare er en bagatell.
- Nå? - Müller er veldig ille ute.
- Han har snart ingen styrker igjen. - Hvorfor får vi ikke tak i ham?
Bilen hans er ødelagt, og han har visst ikke mer enn 40 tanks igjen.
- Hva med italienerne? - Müller tror ikke de klarer mer.
- Feltmarskalk Kesselring beklager. - Da trenger vi ikke spekulere mer.
Nå handler det om et enkelt regnestykke.
Men brennstoffet vi har, kan vi enten bli her og bli knust-
- eller trekke oss tilbake for neste runde.
Tror du vi kan trekke oss tilbake? Montgomery mangler ikke brensel.
Nei, men Montgomery ville aldri styrte etter meg slik jeg pleier.
Han må tenke over det først. Det er den eneste løsningen.
Alle kommandanter må innvente ordre. Hvis vi er raske nok...
Melding fra Berlin, sir. Fra Føreren.
"El Alamein skal forsvares til siste mann."
"Retirer ikke en eneste millimeter. Vi skal seire eller dø."
- Helt utrolig. - Be ham gjenta meldingen.
Det kan ikke være ham. Det er disse skurkene og morderne!
Det er disse liksomgeneralene med bøker, kart og idéer!
Hvordan kan han høre på eller holde ut med slikt avskum?
- Han burde drepe hele bunten! - Jeg har mottatt meldingen, sir.
"El Alamein skal forsvares til siste mann."
"Retirer ikke en eneste millimeter. Vi skal seire eller dø."
Undertegnet av Adolf Hitler.
- Du hører vel ikke på slikt tøys? - Det er en militær ordre.
En tydelig, idiotisk, kriminell ordre fra hovedkvarteret.
Vil du forsterke galskapen ved å adlyde den?
Vi har Tysklands beste soldater. De er presset, men kjemper ennå.
Trekker vi dem tilbake, kan de kjempe i morgen. Dette er galskap.
Ingen har sagt "seire eller dø" siden man kjempet med pil og bue.
Dette betyr slutten for hele hæren.
Her ute i felt er de dine menn, ikke hans.
- Han er gal. - Han er ikke gal. Han er...
Det er ikke jeg heller.
Trekk dem tilbake, Bayerlein. Jeg tar diskusjonen med ham senere.
Slutten kom i Tunis, da akse- maktenes styrker ble fanget-
- mellom briter, franskmenn og amerikanere under Eisenhower-
- og kapitulerte betingelsesløst.
Men Afrikakorpset ble tatt til fange uten sin leder.
En måned før slutten var Rommel igjen blitt syk og fløyet hjem.
- God morgen, sersjant. - God morgen, fru Rommel. Manfred.
- Dr Strölin? - Borgermester i Stuttgart.
- Dr Strölin er marskalkens venn. - Han er bedre i dag.
Han måtte bare hvile litt.
Fru Rommel.
Manfred Rommel.
Og dr Karl Strölin.
- Fra Stuttgart? - Ja, og han er borgermester der.
Ikke si at han står på listen.
"Doktor Karl Strölin, borgermester i Stuttgart."
Hun sa at han er gammel venn av feltmarskalken.
"Må overvåkes nøye når han befinner seg utenfor Stuttgart."
Det er selvsagt umulig å diskutere med ham-
- som vi kan diskutere med hverandre.
Han raser og skriker som en kvinne i panikk.
Han kalte ham feiging.
- Brukte han virkelig det ordet? - Flere ganger.
Han sa at i Russland var offiserer som meg blitt henrettet.
- Jeg skulle ikke føle meg sikker. - Det var utakknemlig mot Erwin.
Men man må ikke la seg såre av ting folk sier når de er opprørt.
Krigen går dårlig og han er naturligvis bekymret.
Men det kan ta tid før jeg glemmer hva han gjorde med Afrikakorpset.
Hva gjorde han?
Da slutten nærmet seg, og jeg bad ham trekke den tilbake-
- sa han at han ikke var interessert i Afrikakorpset lenger.
Og det var takken de fikk.
Rommel, jeg vil stille et spørsmål.
Hvis du ikke vil svare, forstår jeg, men jeg vil stille spørsmålet.
- Hva vil du spørre om? - Tror du virkelig at vi kan vinne?
Jeg kan fortelle hva han tror.
- Han tror ikke det. - Sa han det selv?
- Forstår han hva det betyr? - Det ser slik ut.
- Hvorfor fortsetter vi da? - Fordi vi ikke har noe valg.
Ingen av landene vi kjemper mot kommer til å slutte fred med ham.
- Innrømmet han det? - Og det er naturligvis sant.
Så lenge han er leder for Tyskland må vi altså krige til vi blir knust.
Seire eller dø.
Jeg antar at han ikke nevnte den åpenbare løsningen på problemet.
Å tre tilbake.
Min beste Strölin...
- Jeg er redd vi må gå, kjære. - Jeg må rekke et tog.
- Vi kommer tilbake i kveld. - Adjø, Strölin. Hyggelig å ses.
Vi må prøve å ses oftere.
Tror du virkelig at de ville skyte deg, far?
Neida, det er bare noe han sier.
- Skyte sin fremste general? - Du burde ikke latt ham høre det.
- Da ses vi i kveld, kjære. - Kom tidlig.
- Er han ikke stilig? - Og hyggelig.
Men sa du sannheten da du sa at du aldri ville latt ham skyte deg?
- Selvfølgelig. - Tenk om han tar avstand fra deg.
- Hvorfor skulle han gjøre det? - Han har tatt avstand fra andre.
Hva med de som ikke liker deg? Himmler og Bormann?
- Kan ikke de påvirke ham? - Jo.
- Og få ham til å ta avstand? - Jo, men det er lite sannsynlig.
Sett at de greide å gjøre det-
- har du tenkt på hva som skjer med Lucie og Manfred?
Det har jeg ikke tenkt på. Hva er du egentlig ute etter?
Jeg synes bare du burde gjøre det.
Du er ikke det minste forandret. Du har alltid vært noe for deg selv.
Men du trenger ikke engste deg. Ingen av oss er i fare.
Hvis du vil ta imot et godt råd, bør du ikke snakke slik med alle.
Det gjør jeg ikke. Bare med dem jeg kjenner godt og er glad i.
- Adjø, Rommel. - Adjø, Strölin. Kom gjerne igjen.
Nå var det et tidsspørsmål før Hitlers Europafort skulle inntas.
Og i november 1943 inspekterte Rommel Atlanterforsvaret-
- foran oppdraget som leder for forsvarsstyrkene.
En måned senere rapporterte han til feltmarskalk Rundstedt-
- øverste kommandant i vest ved hans hovedkvarter i Paris.
Feltmarskalk von Rundstedt.
- Krüger. - Feltmarskalk.
Mina herrer.
Hyggelig å se deg, Rommel.
Hva synes du om Atlanterhavs- vollen når du har inspektert den?
- Rapporten er ikke helt ferdig. - Da diskuterer vi saken senere.
Den mektige Eisenhower angriper neppe de nærmeste dagene.
- Var det for slitsomt for deg? - Neida. Jeg er helt frisk igjen.
Det gleder meg. Blir dere tatt vel hånd om, mine herrer?
Bau, ta deg av vennene våre mens Rommel og jeg snakker i enerom.
Ja, sir.
Forferdelig, ikke sant?
Jeg ville ikke kalle det en voll.
De store havnebyene er beskyttet, men fienden er jo ikke på lystseilas.
Ingenting er gjort med strendene. Det er mange sårbare plasser.
Problemet er arbeidere. Vi har skisser av bombesikre festninger.
Stål og betong fra Danmark til Spania-
- men våre franske venner er ikke videre samarbeidsvillige.
De er sløve som snegler.
Hvis vi ikke kan stoppe dem på strendene er vi ille ute.
Stopp dem på strendene med miner og feller, og slå til hardt.
Her, her nede og her.
Jeg er ikke enig, men akkurat nå er det en akademisk bagatell.
Hverken du eller jeg vil avgjøre taktikken i denne operasjonen.
Mener du at Berlin...
Ja, den böhmiske korporalen overtar kommandoen.
Vi blir bare instrumenter for hans astrologiske innskytelser.
- Det er allerede bestemt. - Det er jo en umulig situasjon.
- Da burde du si det til ham. - Har du ikke protestert selv?
Når man mange ganger har forsøkt å stoppe en-
- som er fast bestemt på å begå selvmord, blir man likegyldig.
- Misliker du at jeg tar det opp? - Neida. Jeg hyller din optimisme.
Jeg har hørt at du en gang kalte meg en klovn i Hitlers sirkus.
- Jasså? - Jeg uttrykker meg tydeligere.
Alt i orden, feltmarskalk. Slikt preller av som vann på ei gås.
- Sa du det? - Den skyldige innser nok feilen.
Takk, feltmarskalk.
- Var det noe mer? - Nei, ikke for øyeblikket.
Et forslag kanskje, med tanke på våre hjertelige ord.
I ditt sted ville jeg være forsiktig med å si hva jeg mener om dette.
Fra og med nå vil du stå under permanent overvåking her.
- Fra Berlin? - Venner av ledelsen, tror jeg.
- Hvorfor nettopp jeg? - Det er ikke bare du. Det er alle.
Du ble åpentart ikke overvåket i Afrika-
- men her på kontinentet er det en ære som følger med stillingen.
- Du også? - Jeg er jo øverstkommanderende.
To månader senere, i februar 1944-
- ble Rommel atter oppsøkt av sin venn, dr Karl Strölin.
- God dag, sir. - God dag.
Jeg er her for å besøke feltmarskalken og fru Rommel.
Eisenhower prøver først i vår. Jeg kommer neppe hjem før det.
- Er vi klare? - Jeg håper vi vil være det.
- Skål, doktor. - Skål, kjære Rommel.
- Kan rommet være avlyttet? - Hvorfor skulle det være det?
- Trenger Himmler en årsak? - Han trenger vel ikke det.
Men jeg tror ikke du trenger å bekymre deg. Hvorfor spør du?
Fordi jeg vil snakke med deg uten å bli avlyttet.
Om situasjonen med Hitler.
- Jeg vil ikke diskutere politikk. - Vil du heller se Tyskland gå under?
Det er ingenting jeg vil diskutere. og du bruker kommunistretorikk.
- Jasså? - Ja, at han betyr nederlag, osv.
Ville du kalle general Beck kommunist? Eller Carl Goerdeler?
- Jeg har aldri hørt det om dem. - Hva med Falkenhausen?
Heinrich von Stülpnagel og von Hassel? Er de kommunister?
Prøver du å si at slike menn kritiserer ledarskapet hans?
Ikke bare kritiserer. De akter å få slutt på det.
- Har du snakket med dem? - Og mange flere. Ikke bare soldater.
Prester, fagforeningsledere, advokater, leger og politikere.
Ikke så mange, men alle er kloke menn.
- Hvor lenge har dette pågått? - Siden 1938.
Og nøyaktig hva er dere ute etter?
For det første vil vi bli kvitt Hitler og gjengen hans.
Skal vi beseires, vil vi bli det som mennesker, ikke som barbarer.
Og enten vi vinner eller taper, vil vi leve normalt, uten frykt.
Hør her, Strölin, jeg vil ikke bli innblandet.
Jeg er soldat, ikke politiker.
- Tror du fortsatt at du er sikker? - Hvem vet hvem som går sikker?
- Var lederen frisk, visste du det. - Det er vås, og det vet du.
Du har kanskje rett. Du er jo tross alt favoritten hans.
Ingen kan jo kritisere hans godhet mot dem som har tjent ham vel.
- Den som gjør jobben sin er sikker. - Da har du jo ingenting å frykte.
Og hvis noe tross alt skulle skje-
- kunne du trøste deg med at Lucie og Manfred ville være trygge-
- hos de modige patriotene han har samlet omkring seg.
- Slikt snakk er ikke morsomt. - Jeg prøver ikke å være morsom.
Jeg reflekterer bare over din ubeskrivelige lykke.
For en nådegave han må være for deg, både her hjemme og ute i felt.
Det er ikke mange generaler som har støtte fra et slikt krigsgeni.
Nå er det nok.
Han unngikk fellen å invadere et åpent England etter Dunkerque-
- og viste sitt mot ved Stalingrad, da von Paulus ville trekke seg ut.
Hvilken annen mann på denne jord hadde våget å gi en slik ordre?
"Retirer ikke en millimeter. Seire eller dø." Selv ikke Napoleon...
- Nå er det nok, sa jeg! - Du tør ikke en gang tenke på det.
Ikke snakk til meg som et barn! Tror du ikke jeg forstår?
Men hvem har bedt om min mening?
Og hvem ville lytte hvis jeg sa at avgjørelsene deres var forrykt?
- Har du forsøkt? - Selvfølgelig!
Ikke er du naiv nok til å tro at en soldat må like alt i regjeringen-
- før han kjemper for den, for hvilken hær ville fungere da?
Sannheten er at en soldat kun har en oppgave i livet -å følge ordre.
Resten er bare politikk, og jeg er soldat, ikke politiker...
Ikke gjem deg bak uniformen! Jeg blåser i soldatfilosofien din.
Den betyr bare at du er livredd og gjemmer deg bak klisjéer.
Har du glemt at jeg har kjent deg i 20 år?
Jeg vet nøyaktig hva du synes om styggedommen i Berlin-
- så hvorfor vil du marsjere ned i helvetet med et udyr du avskyr?
Hvor er forstanden og motet du viser i felt?
Det er best du går din vei nå.
Ikke før du hart vært ærlig mot en gammel venn.
Jeg akter ikke å forlate rommet før du sier sannheten.
- Skal jeg rope på vakten? - Det kommer du aldri til å gjøre.
- Hvordan vet du hva jeg vil gjøre? - Lucie har fortalt meg det.
Har du allerede snakket med Lucie om dette?
- Sendte hun deg til meg? - Overhodet ikke.
Hun fortalte bare hva du egentlig synes om vår hellige leder-
- og hans ærerike velde.
Far! Bilen er her.
Hør her, ikke skrik. Det har jeg sagt mange ganger.
Han er bare oppspilt, og han er bare en gutt, tross uniformen.
- Pass på deg selv, kjære. - Du er vel ikke sint på meg?
- For hva? - At jeg snakket med dr Strölin.
Neida.
Har han rett?
Jeg vet ikke.
Jeg kan ikke bestemme meg, men det han foreslår, er grusomt.
- Jeg vet ikke om jeg kan gå så langt. - Nei, ikke hvis du tror han tar feil.
Det sa jeg aldri, men...
Er det den eneste løsningen? Landsforræderi.
Det blir resultatet, hvor rett man enn har.
- Er det bedre å la alt fortsette? - Nei, men det må kunne løses.
Hvis jeg får treffe ham alene igjen og forklare situasjonen for ham...
Hvordan kjempe under slike betingelser? Er ikke en invasjon...
Du trenger ikke bestemme deg nå.
Det kommer til deg når tiden er inne.
- Hva synes du? - Jeg vet ikke, kjære.
Men når tiden er inne, får du vite det. Det er best du går nå.
- Skriv til meg hver dag. - Det skal jeg. Dette er til reisen.
Takk, kjære.
- Adjø, kjære, og ikke vær redd. - Jeg skal prøve å la være.
Nå er det nok.
Adjø, sønn. Pass på moren din og vær en god soldat. Gjør meg stolt.
- Tar du med Montgomery tilbake? - Så snart han går i land.
- Adjø, kjære. - Adjø, kjære.
Og så til sist, etter fire års forberedelser, kom D-dagen.
Historiens største armada og forflytning av soldater og våpen-
- beveget seg fra England mot Normandies strender-
- og det tyske Europafortet.
Da den böhmiske korporalen gjorde seg selv til øverstkommanderende-
- havndte den tyske hær i en unik situasjon.
Ikke bare for mange fiender, men dessuten en tysker for mye.
- Kan vi ikke få ut 15. armé? - Nei, det er nok umulig.
Iflg. astrologene blir den egentlige invasjonen nord for Calais.
15. armé sitter og venter på en invasjon som allerede pågår.
Et utmerket eksempel på krigføring via horoskop.
Vi må få tak i disse troppene så de kan støtte stillingene våre.
Vi må snakke med ham igjen.
Dette sier jeg i fortrolighet. Jeg tror ikke noe vi gjør, hjelper.
De har allerede banet vei for nederlag.
Stå fast, retirer ikke en millimeter. Seire eller dø.
Krig kan ikke vinnes av menn hvis taktikk består av banale maksimer.
De gjelder kanskje skolebarn, men stopper ingen soldater.
Fikk jeg frie hender, ville de få betale en slik pris i blod-
- at de helst ville glemme Tyskland.
Jeg kunne nok ikke stoppet alle, men de skulle få møte en hær-
- og ikke en rekke ubevelige mål.
Men det ville han aldri tillate. Du vet hvor sta korporaler er.
Du kjenner ikke tilfeldigvis Karl Strölin?
- Strölin? - Borgermester i Stuttgart.
- Jeg kjenner igjen navnet. - Eller dr Goerdeler fra Leipzig.
Du også?
For hver dag som går blir jeg sikrere på at det er løsningen.
Ordene dine forbauser meg.
De griper ham, overtar regjeringen og slutter fred med Eisenhower.
Jeg fornekter selvsagt dette møtet, men det var uhyre enfoldig.
Eisenhower slutter aldri en separat fred nå som alt går så bra for dem.
- Den delen av planen er dødsdømt. - Men du misliker ikke selve idéen?
Jeg tror ikke jeg hørte hva spørsmålet var.
Hvis de søkte råd hos dig, ville du tatt imot dem?
Nei du... Nei.
Nei, dessverre ikke, Rommel.
Det er altfor sent.
- Selv om de slo til umiddelbart? - Du misforstår meg.
Det er ikke for sent for det. Det er for sent for meg.
Jeg er 70 år nå. For gammel til å gjøre opprør.
For gammal til å trosse de mektige, hvor onde de enn er.
Samtale fra Berlin, sir. Marskalk Keitel.
- Keitel? - Von Rundstedt.
Stemmer dette om Cherbourg? Hvordan sier jeg det til Føreren?
Du har gitt ham dårlige nyheter før.
Ja, vi har bare fått dårlige nyheter. Har du ingen gode nyheter også?
- Hørt fra den russiske fronten? - Vi drøfter ikke den russiske front.
Vi drøfter deres front. Tilstanden i vest forverres med hver rapport.
Det er pinlig å måtte skuffe ham igjen. Kan vi ikke gjøre noe?
Jo, gi oss 15. armé som sitter og spiller kort ved Calais.
Det er jo umulig. Føreren har forklart hvorfor den må bli der.
Da trekker vi oss tilbake, så vi kan danne en forsvarslinje.
Ordren er å kjempe der dere er. Har du ingen bedre forslag?
Jo, et mye bedre.
Slutt fred, din idiot!
- Adjø, Rommel. - Han rapporterer aldri det.
Allerede nå banker han på hos korporalen, hvinende av lykke.
Glem aldri dette, kjære venn.
Seirer har hundre fedre, nederlag er fadersløse.
Innen et døgn er du utnevnt til min ettertreder. Jeg beklager.
Tøys. Han sparker aldri deg.
Men jeg er ikke for gammel til å ønske mine venner all lykke-
- i deres uhyre interessante prosjekt.
Imens hadde de allierte sikret brohodene-
- og tanksene deres og soldater hadde satt kurs mot Rhen.
Disse må være lett tilgjengelige. Mappene også.
Feltmarskalken.
Kjære feltmarskalk Rommel.
Jeg har full tillit til den som leverer denne beskjeden.
Oberstløytnant von Hofacker tilhører staben min.
Vennligst gi ham all tilgjengelig informasjon -Stülpnagel.
- Hvor er han? - I det lille rommet.
- Oberst. - Jeg skal prøve å fatte meg kort.
Vokt korridoren.
- Nå? - Vi må bestemme oss nå.
Tre av våre menn ble tatt i Berlin i går. De ble tvunget til å snakke.
Heldigvis har de kun begrenset kjennskap om de innblandede.
Men alle er enige om at vi må handle omgående.
- Så da er det endelig avgjort? - Ja, sir.
Generalen lurer på om du kan gå god for kommandørene du nevnte.
De vil følge mine ordrer.
Kan jeg meddele Stülpnagel at vi kan handle uten videre diskusjon?
Vent her, oberst. Bli med meg.
Tøm rommet.
Ut. La det der være.
Dette er feltmarskalk Rommel. Feltmarskalk Keitel, takk.
Jeg må være helt sikker.
Vi kan ikke gjøre det hvis det er minste tegn til fornuft.
- Keitel. - Rommel.
Hør her, Keitel. Jeg må få treffe Føreren straks.
Et sted i Frankrike. Det gjelder et ærend av stor betydning.
Jeg foreslår i morgen tidlig.
Den 17 juni møttes de i Hitlers underjordiske skjulested.
Dette er en meget tyngende plikt, men jeg har ikke noe valg.
Vi har nådd en krise som krever beslutning på høyeste nivå.
Du har sagt det før. Hver gang vi snakkes står vi overfor en ny krise.
Når fienden er overlegen på land, til sjøs og i luften-
- og stadig blir sterkere, mens vi samtidig blir svakere-
- er det sannelig en krise som må granskes fort og realistiskt.
Det sier du alltid!
Når alt går som det skal, er det greit, men blir det vanskeligheter-
- blir du en fullstendig defaitist!
Lurer du på hvorfor du ikke etter- trådte von Rundstedt? Pga. dette!
Jeg burde kanskje erstattet deg.
- Har du ingen tillit til meg? - Mer enn Føreren ha for meg.
Vet du ikke hva mine V-1-bomber avstedkommer mot London?
- Kan de sendes mot strendene? - De er ikke nøyaktige nok.
De trenger en hel by som mål.
Hvorfor ikke havner, som Plymouth, Southampton og Portsmouth?
Nei, nei, nei!
Det er dette jeg mener med at du ikke kan tenke utenfor slagmarken.
Britene blåser i disse landsbyene. Det er London de elsker.
De vil ikke se byen bli ødelagt slik jeg vil ødelegge den på to uker.
De kommer til å skrike etter kapitulasjon!
Slaget er over ved denne fronten.
På to uker vil fienden bryte gjennom våre linjer og inn i Frankrike.
Rent militært ser vi slutten. Vi har ikke mer å sette inn.
Hva er det du foreslår? At vi kapitulerer?
Jeg presenterer fakta, sir. Jeg ber Dem rekke korrekte konklusjoner.
Rett for hvem? For deg!
Jeg foreslår at du legger energien din på å kjempe-
- og overlater planleggingen av krigen til de ansvarlige!
Jeg ber om unnskyldning, sir. Jeg vil gjerne ha et råd av Føreren.
V-våpenet er bare det første av en rekke våpen-
- som kommer til å revolusjonere all krigføring.
Jeg har snart et andre og et tredje, langt sterkere enn det foregående.
- Men krisen er i gang nå, sir. - De kan snu utfallet av krigen!
Men hva skal vi gjøre nå, sir?
Mens du har kommet frem til at alt er tapt, har vi skapt mirakler.
De kommer til å forvandle historien!
I verkstedet har vi utviklet våpen fienden ikke kan drømme om!
Jeg har et våpen i tankene!
Rommel var nå helt med på planen å myrde Føreren.
Men den 17 juni, på en landsvei ved landsbyen Montgomery...
Fly.
Tre dager senere, den 20 juli, mens Rommel lå på sykehus-
- møttes Adolf Hitler og staben hans til et skjebnesvangert møte-
- på hans hovedkvarter i Øst Prøyssen.
Føreren, mine herrer.
Han håndterer sine tanks som en kavalerioffiser.
Min Fører. Stauffenberg, sir.
Ja, Stauffenberg fra general Fromm.
- Hyggelig å se deg igjen. - Takk, min Fører.
Mine herrer, får jeg be om oppmerksomhet?
Unnskyld meg. Jeg har en rapport fra general Fromm.
- Hvor er Göring? - På vei, sir.
Man er ikke så rask når man er tjukk.
Oberst von Stauffenberg, det er telefon til meg.
Ha meg unnskyldt.
La oss begynne med den russiske fronten.
Fører...
Føler De Dem vel, min Fører?
Jeg har det fint.
For denne fiaskoen måtte 5000 personer bøte med livet-
- i løpet av tiden Hitler lå på sykehus.
Rommel kom seg av skadene som hadde drept de fleste.
Plutselig opphørte all offentlig tale om nasjonens fremste soldat.
I tre måneder var han isolert, til den 13 oktober, 1944.
Hvordan står det til, Rommel?
- Frisk nok til å komme til Berlin? - Ikke ennå. Om noen uker.
- Jeg kan sende et spesialtog. - Takk, men jeg føler meg ikke klar.
- Noe som haster? - Når kan du ta en ny postering?
Om et par uker kanskje. Høyst tre.
Kan du diskutere situasjonen hvis vi sender noen?
Jeg sender Burgdorf. Du vet hvem det er.
Passer det om han kommer i morgen?
Han har fullstendige instruksjoner. Hils fru Rommel.
- Det skal jeg gjøre. Takk. - Adjø.
Keitel snakker om en ny postering.
- Når? - Når jeg føler meg klar.
Han bad meg hilse.
Vi skal treffe feltmarskalk Rommel.
- Kan du hilse ham og si at... - Kom inn, Burgdorf.
- Feltmarskalk. - Godt å ses igjen. Og Dem, general.
Dere har visst ikke møtt min kone. Generalene Burgdorf og Maisel.
Min sønn Manfred og kaptein Aldinger.
- Håper reisen var ikke var trettende. - Vil dere ha lunsj og et glass vin?
Takk, sir, men vi må tilbake til Berlin så snart som mulig.
- Unnskyld oss, kjære. Denne veien. - Vi ber om unnskyldning.
- En annen gang kanskje. - Jeg håper det.
Jeg hoppes det blir den russiske fronten.
Slå dere ned og røyk hvis dere vil.
Jeg er ikke som Montgomery. Røyk forstyrrer meg ikke.
Til tjeneste, mine herrer.
Vi kommer rett fra Føreren.
Det vi har å si til dere kommer direkte fra ham.
Våre instruksjoner er først å formidle hans dype respekt-
- for alle de heltemodige innsatsene dere har gjort for riket.
- Fortsett. - Og at han beklager ulykken.
Tausheten kommer sikkert av at han hadde viktigere ting å tenke på.
Det er leit at en slik karriere...
Kan vi hoppe over refleksjonene og gå rett til sakens kjerne?
Selvfølgelig, sir.
I det tyske folks navn! Anklagelser fra staten
Mot feltmarskalk Erwin Rommel Landsforræderi
Som dere ser støttes anklagelsene av overveldende vitnemål.
Takk, jeg kan lese.
Dere har visst vært så heldige å få bekjennelser fra dødsleiet.
Alt er helt og holdent lovlig, sir.
Hils Føreren og si at jeg gjerne svarer på anklagelsene i retten.
De har vel ikke tenkt å nekte?
Som sagt, du kan gi Føreren beskjed om at jeg svarer i retten.
Føreren håper at dette kan løses uten publisiteten i en rettergang.
Da må han trekke tilbake anklagelsene.
Han anser at alle ville lide skade av en rettergang.
Mine ordrer er å minne om hvordan dette kan sverte Deres rykte.
Hva forventer han seg av meg? At jeg sier meg skyldig overfor deg?
- Naturligvis ikke. - Han vil at jeg skal holde munn.
Han vil ikke at jeg skal si hva som har hendt slik at det kommer ut.
Meget omtenksomt, men jeg kan beskytte mitt rykte i retten.
Hvorfor det, sir? Utslaget antydes allerede.
Sa han at du skulle si det også?
Bevisene er tydelige. Hvordan vil det kunne forsvares?
Hva er det han foreslår, da?
Før vi fortsetter, bør feltmarskalken vite at huset er omringet.
- Mine ordrer, sir. De forstår nok. - Og vi er begge bevæpnet.
Hva vil han jeg skal gjøre?
Han mener at alle ville vinne på at De løste situasjonen selv.
- I stillhet og uten forsinkelser. - Fortsett.
Fordelen med en slik løsning sammenlignet med en rettergang-
- er mange og åpenbare.
Det viktigste for ham er selvsagt at Deres navn og rykte bevares.
Og han vil personlig sørge for at ingen mistanke faller på Dem.
Hva allmennheten angår, dukket De til sist under av krigsskadene.
Det blir den offisielle forklaringen.
Staten ærer siden Deres minne og familie med historisk generøsitet.
Det var hans egne ord.
Navnet Deres ville leve videre i den æra det en gang fortjente-
- og Deres kone og sønn ville være trygge og tatt hånd om livet ut.
- Har jeg noe valg? - På sett og vis.
Jeg kan velge å dø nå eller senere.
Slik er det, er jeg redd.
Når må jeg bestemme meg?
Vi må være tilbake i Berlin så tidlig som mulig i kveld.
Straffen i dette tilfellet ville bli henrettelse ved garrottering.
Middelet jeg har med meg virker på tre sekunder og er smertefritt.
Hils ham å si at til tross for ulempene De har betonet-
- velger jeg en rettergang.
Selv om det er nytteløst, bør forsvaret mitt bli hørt.
Det kan være fordelaktig for dem som hører det.
De kan få noen til å tenke etter, slik jeg gjorde til slutt.
Dessverre var det for sent.
Det er mitt liv og mitt valg.
- Jeg er skuffet over valget, sir. - Jeg føler virkelig med deg.
Hvis De insisterer på en rettergang har jeg ikke fått myndighet til-
- å tilby noen garantier for Deres sønns og enkes sikkerhet.
De kommer ut nå.
- Er dere ferdige, sir? - Jeg tror det.
- Vi venter utenfor, sir. - Jeg kommer straks.
Vi forventet oss neppe...
- Er dere klare allerede? - Jeg kommer straks.
- Hva er det, Erwin? - Du må være sterk, kjære.
Vær veldig sterk og tapper.
Forstår du?
Jeg må gå nå, og jeg kommer ikke tilbake.
- Skal jeg fortelle mer? - Er det ingen utvei?
Nei, men det blir ikke så farlig.
De har gitt meg et smertefritt og effektivt middel.
Vi drar nå. Jeg gjør det med en gang.
Vi har våpen. Kan vi ikke fly?
Nei, vi kan ikke gjøre noe. De har tenkt på alt.
- Vi kan jo knerte dem. - Vi kan ikke gjøre noe.
Jeg må gjøre nøyaktig som de sier.
- Kan du være tapper? - Jeg vet ikke.
De har lovet meg at du og Manfred er sikre. Ingen annen får vite dette.
- Er det virkelig ingen utvei? - Nei, kjære.
- Har du fortalt det til Manfred? - Jeg forteller det når jeg går ned.
La meg fortelle det. Jeg er flinkere til det.
Hvis du vil det, så.
Jeg må hente frakken min. Det er kaldt, og jeg vil ikke skjelve.
Feltmarskalken kommer ut nå.
- Skal du dra med en gang? - Hvorfor ikke?
- Føler du deg frisk nok? - Selvfølgelig.
Skal du til Russland?
Adjø, Aldinger, min kjære venn.
- Adjø, sir. - Pass godt på dem.
- Kan du ikke fortelle? - Ikke still så mange spørsmål.
- Når får vi vite det? - Ganske snart.
- Adjø, min sønn. Pass på deg selv. - Adjø far. Du stopper dem vel?
Vi får se.
Adjø, elskede.
Adjø, min kjære.
Hva tenkte Rommel på på sin siste, korte bilferd?
Var han bitter over ikke å ha forstått før og slått til for sent-
- eller på ørkenen, hvor hans militærgeni hadde imponert slik?
Først ved Mekele...
... deretter ved Tobruk...
... og el Alamein.
Hans liv og skjebne er ironisk nok best sammenfattet-
- av Nazitysklands fremste fiende - Winston Churchill:
Hans nidkjærhet og dristighet innebar store tap for oss.
Han fortjener honnøren jeg gav ham i Underhuset i januar 1942.
Han fortjener også vår respekt, for han var en lojal, tysk soldat-
- men kom likevel til å hate Hitler og alle hans gjerninger.
Han deltok i konspirasjonen for å redde Tyskland-
- ved å rydde unna gærningen og tyrannen.
For dette måtte han bøte med sitt liv.
I det moderne demokratiets mørke krig-
- er det ikke mye plass for ridderlighet.